Alltid nya texter på - www. UNDERTEXTER.se -
Det finns mörker...
och det finns Ijus.
Det finns män och kvinnor.
Det finns mat.
Det finns restauranger.
Sjukdomar.
Det finns arbete.
Trafik.
Dagarna som vi känner dem.
Världen som vi föreställer oss världen.
Hej.
Hur skulle du känna för att åka hemåt?
Jag har precis somnat.
Nåväl, du har det, jag har det inte.
Jag har svårt att sova med någon annan i sängen.
Sparkar du ut mig?
Jag måste ändå gå till jobbet snart.
Vi dansar och dricker hela natten, vi går till ditt ställe, du knullar mig
och nu väcker du mig och sparkar ut mig?
Jag kan inte sova med en annan person i sängen.
- Det är lustigt. - Det är bara så det är.
Jag visste inte att du hade börjat röka igen.
Vad tycker du om att göra?
Kasta stenar.
På vad?
Fiskmåsar.
Raring.
- Du kommer att hitta någon. - Håll käften och kasta.
Jag antar att jag borde gå tillbaka till jobbet.
Kom igen.
Stackars dig.
Libanon?
Marocko.
Nu, det var lustigt.
- Vad är lustigt? - Att se dig idag.
Skumt.
Kan du komma med mig en minut? De vill att vi åker till sjukhuset.
Ska du inte fråga varför jag inte har varit på jobbet?
- Nåväl, du har varit sjuk. - Inte sjuk, bara olycklig.
Nåväl, det är samma sak.
Olycklig på grund av en man.
Skämtar du?
Så vad vill de träffa oss för?
För att träffa en patient.
- Varför? - Vad är det som händer?
Nåväl, vi ska precis få veta det.
- Han är riktigt förbannad där inne. - Ursäkta mig.
När kan jag ta med honom hem?
Åh, nåväl, vi behöver bara prata med honom, så...
- Behöver han förklara allt igen? - Nåväl...
Se här. Se här, lyssna.
Han ringde mig och han sa att han skulle komma hem...
och sedan helt plötsligt bryts hans röst och han brister ut i gråt.
Och han börjar säga mig att han inte ser någon mening med livet.
Jag menar, han är inte vanligtvis så där. Han är lastbilschaufför.
Okej.
Och sedan stannar han vid vägkanten och säger att han mår bra igen.
- Förutom, han kan inte känna dofter längren. - Kan han inte känna dofter längre?
Nåväl, jag sa åt honom att hitta ett sjukhus
eftersom, du vet, det är inte normalt, eller hur?
Hej, Donald.
Stephen Montgomery här igen.
- Hej, jag är Susan. - Hej, Stephen... Hej, Susan.
- Kan du inte känna dofter längre? - Det stämmer, Susan.
Jag kan inte känna dofter längre.
Men är ditt humör tillbaka till det normala?
Jag har suttit här i nästan 11 timmar. Mitt humör är inte på topp.
Men du känner inte något obehag annat än brist på lukter?
Nej, Susan.
Och har någon tidigare i din familj eller på jobbet upplevt något liknande?
Jag har ingen aning om varför jag sitter här, har jag?
- Vad vill du ha av mig? - Jag vill bara ha din åsikt.
Jag är en epidemiolog, Stephen. Så varför pratar jag med den här killen?
För vi har ytterligare sju, precis som han i Aberdeen.
Fem i Dundee.
11 här i Glasgow. 18 i Edinburgh.
Det finns över 100 rapporterade fall i England.
De har fått det i Frankrike, Belgien, Italien, Spanien.
De har alla dykt upp under de senaste 24 timmarna.
Hur blev de smittade?
Jag är inte säker på att de blev det.
Betyder?
Nåväl, alla tidiga indikationer visar på ingen kontakt mellan dem alls.
Ingen kontakt. Inget mönster. Ingenting.
Är min fru fortfarande där ute? Låt mig prata med min fru.
Snälla, låt mig prata med min fru.
Kanske det bara försvinner.
- Så att vi inte behöver gripas av panik. - Hm.
Michael, bordet med 12 satte sig precis.
- Var är de, i baren? - Ja.
Var är den där hummern och haggisen? Jag behöver det nu direkt.
- Det är bord fem. - Du är en skitstövel.
- Var är det med dig? - Vad?
- De där förrätterna till bord sju... - Den tjejen var en sådan raring.
- Vilken flicka? - "Vilken flicka?"
Du bara knullade henne och dumpade henne, eller hur?
- Stackars lilla gullet. - Theresa, var är salladerna?
Okej, en ostron, en soppa, en antipasta, två anka och en blodig stek.
Ja, Chef.
Jag gjorde frukost till henne.
Jordgubbar, värmde mjölken till hennes kaffe.
Men de vill inte knulla den trevliga killen. De vill knulla skitstöveln.
- Nästa två kontroller samtidigt. - Ja, Chef.
Hur blir det med raviolin, pojkar? Hur lång tid för den?
- Tre minuter, Chef. - Visst, visst, visst.
- Chef. - Okej, hur vet vi att den är färsk?
- Vi luktar på den? - Nej, kolla ögonen.
De bör vara klara. Gälarna ska vara röda.
- Den ska vara fast. Och lukten? - Fiskaktig?
Den kan lukta fiskaktig. Men om den gör det, så är den inte färsk.
Den ska lukta som havet. Luktar den som havet?
- Luktar mestadels fisk. - Ge mig en annan jävla havsabborre.
En dag.
En dag, min son, kommer du att bli kär.
Och du kommer att bli olycklig. Bord sju. Det är din karma.
- Varm gryta! - Verkligen kär och olycklig.
Richard, jag måste få tillbaka den där grytan!
Richard!
- Hej, Jen. - Hej, raring.
- Lyssna... - Verkligen?
- Vill du följa med mig? - Självklart, vill jag det.
Toppen.
Jag kan hitta någon annan om du är upptagen.
Oroa dig inte, det är kanske inte så allvarligt.
Jag ringer dig så fort jag vet mer.
Okej?
Du råkar inte ha en extra cigarett?
- Jag sitter i telefon. - Vem är det du pratar med?
Åh, ingen. Det är bara en kille som frågar efter en cigarett.
- Okej, jag måste sluta. - Ja.
- Hej då. - Hmm.
- Okej, okej. Hej då. - Har du en tändare?
Vad sägs om kost och logi, medan vi ändå håller på?
Nä, jag vet inte ens ditt namn.
Men du har ett?
Skit.
Åh, kära nån.
Jag heter Michael. Jag jobbar på restaurangen där.
- Okej, sjöman. - Jag är en kock.
Trevligt för dig.
Kom igen, hörrni. Vad har vi?
Vi har kontrollerat alla de skotska fallen, men har ingen uppenbar matchning.
Inga proteiner som muterar, inga prioner, ingenting.
Det finns inget som säger att det är ett virus. Ingenting som matchar allt vi vet.
Men det är rimligt att säga att det uppenbart inte är smittsamt.
Det är rimligt att säga att det sprider sig.
Okej.
Kan vara miljöbetingat, det kan vara ett gift vi inte vet något om.
Det kan vara terrorism.
Okej, så det är inte smittsamt.
Ska säga dem... troligen att det försvinner om ett litet tag och grips inte av panik.
De kanske la något i vattnet.
Överväldig av sorg.
Människor drabbas av allt som de har förlorat.
Kärlek de aldrig hade.
Alla bortgångna vänner.
De tänker på alla de människor som de har sårat.
Först överväldigad av sorg.
Och sedan inget luktsinne.
Det är sjukdomen.
De kallar den "Svårt Luktsinne Syndrom".
SLS.
Detta är oroväckande och kräver en förhöjd beredskap.
Men det är inte en orsak till oro.
Vi står redo för ankomsten
av det första bekräftade fallet på infektion...
Världshälsoorganisationen höjer till nivå fem
innebär inte automatiskt att den mänskliga rasen...
De säger att det inte är smittsamt.
Men vem vågar tro på det.
Ingenting.
Nåväl, ska vi avsluta för kvällen?
Jag vet inte vad fan vi skulle kalla det.
Låt oss gå och jaga några snygga damer, va?
- Du jagar, jag plockar upp resterna. - Jag känner inte för det.
Kom igen. Du vill se det, Rich.
Det är vad som händer när du har för mycket högklassig fitta.
Han har frossat på Europas finaste.
- Jag ska fixa Entonox snabbt! - Vad är det?
Entonox. Lustgas.
Richard, gör det inte. Det får dig att känna dig...
James, lämna honom ifred.
- Ssh. - James.
- Jag rekommenderar det speciellt för er. - Lägg tillbaka det.
Vad? Vänta, vänta, vänta, vänta, vänta. Stopp, stopp, stopp.
Lukta på mitt finger?
Ja? Jag kan känna det. Apelsiner.
Fel. Ballar.
Man nere! Man nere!
Fort, evakuera! Evakuera!
- God natt. - Vi ses senare.
- Vi ses senare, chefen. - Hej då, pojkar.
God natt.
- Upp med hakan. - God natt, James.
- Har du dina egna cigaretter ikväll, sjöman? - Jag är fortfarande kock.
Min pappa kallade alla för sjömän.
Han arbetade i hamnen hela sitt liv.
Han seglade aldrig någonstans, men han kallade alla för sjömän.
Okej.
Även personer som han inte kände. "Hej, sjöman". "Adjö, sjöman".
Nåväl, du kan kalla mig sjöman om du vill. Eller Michael.
När jag var barn, så tyckte jag att det var riktigt pinsamt.
Nu gör jag det själv.
Är du hungrig?
Människor äter inte på restauranger dessa dagar och vi har en massa mat över.
Det här är... marulksfiléer.
Fisk är min grej.
- Gott? - Mmm.
- Jag är lite glupsk när jag äter. - Åh, det är okej.
Jag hade en störning när jag var yngre.
Jag försöker bara komma ikapp.
Så vad gör du... när du inte äter?
- Död och elände. - Vad?
Jag är epidemiolog.
Jag ska ge dig något sött.
Detta är en mangogelé och chokladpolyné.
Och...
Jag har inte gjort de här.
Jag kan inte komma ihåg vad fan de heter, men det är kokos i den.
Gud...
Alla de här sjömansgrejorna, det påminner mig om honom.
Min pappa.
Jag saknar honom så mycket.
Vi hade så mycket roligt tillsammans. Han kunde alltid få mig att skratta.
Jag ska...
Här. Den här... Den här är ren.
Tack.
Okej.
Såja, såja. Du är okej.
Stå inte så nära. Du vet aldrig.
- Nej, de säger att det inte är smittsamt. - Vi vet inte.
Det är bara något som vi säger till folk.
Lyssna... Vill du... Vill du att jag tar dig tillbaka till ditt hem?
Ja? Kom igen.
Du tar trasan. Jag ska ta...
Kom igen, kom igen.
Åh...
- Hej. - Det är borta.
Luktsinnet.
Helt borta.
Nåväl, jag tror att jag..
Det där var en galen kväll.
Ja.
God morgon.
Mmm. Nåväl, det har sina fördelar.
Japp.
Vi var i Algarve en gång, Maggie och jag.
Kom hem, hade frysen full med mat, det hade varit ett strömavbrott.
Har aldrig känt något så äckligt i hela mitt liv.
Jag kommer aldrig att glömma det.
Kanske gör du det.
Jag har träffat någon.
- Åh, okej. - Jag är patetisk.
Jag är inte ens säker på att jag gillar honom.
Okej.
Jag tror faktiskt att han är en hal skitstövel.
Nu...
De kommer antagligen tillbaka.
Men för tillfället kan våra gäster inte känna någon lukt, så...
Det blir som att laga mat för snoriga människor.
Ta fram de stora kanonerna, okej?
Kanske lite saffran.
Oregano.
Richard, kan du ge mig ett rent äpple?
Livet går vidare.
Maten blir mer kryddstark...
saltare...
sötare...
surare.
Du blir van vid det.
Den största förlusten är alla minnen som inte längre triggas.
Lukt och minne var ihopkopplade i hjärnan.
Kanel kan ha påmint dig om din mormors förkläde.
Doften av nyslaget hö kunde framkalla en barndoms rädsla för kor.
Dieselolja kunde ha frambringat minnen av din första färjeresa.
Utan luktsinne, försvinner en ocean av tidigare bilder.
Jag är ledig.
Gratulerar.
- Är du okej? - Ja.
Några fler nyheter om död och elände?
Inte mycket.
Jag luktade verkligen bra.
- Det tror jag säkert. - Jag gjorde det.
Vill du ha en cigarett?
- Nej, tack. - Något annat, då?
- Som vad? - Är du hungrig?
Nä.
Jag skulle kunna laga något speciellt åt dig.
Eller köpa dig en klubba.
Vi kunde ta en fika och äta äppelpaj och... lakrits.
Ett glas vin?
Lite frisk luft?
Kom igen.
Min syster gifte sig här för några år sedan...
och jag kom för att stanna en månad och...
- Träffade en kille. - Och sedan dök ett bra jobb upp.
Och nu, mina damer och herrar.
Vi ska framkalla en ny lukt.
Doften av skogen efter vårregnet.
Vi föreställer oss stigen under våra fötter.
Vi ser den gröna fuktiga färgen omge oss.
Och vi känner de våta grenarna mot våra ansikten.
Och nu, föreställ...
- Åh... - Vi passerar mellan träden.
- Jag går inte ensam. Kom igen. - Åh, nej.
Och vi börjar andas in luften.
Djupt i oss.
Och njuter av stunden.
Luftfuktigheten är hög.
På marken är mossan, svamparna, de ruttna löven.
Mellersta tonen är det höga färska gräset.
En skarp och nästan uppfriskande doft.
Och på toppen känner vi inte bara löven och regnvattnet,
utan också himlen.
En dag som denna... kan vi känna lukten av himlen själv.
Vad ska vi göra nu?
Nåväl, nu skulle du kunna bjuda in mig till dig.
Vet inte om jag vill.
Nåväl, du... du kan bara börja gå hemåt...
...och jag följer dig
Jag borde ha ansträngt mig mer för att lukta på dig...
första gången som vi låg här.
Synd.
Vad vill du?
Vad jag vill?
Ja.
Nåväl, snart skulle jag vilja blunda och försöka sova.
Vilket är en stor sak för mig, för vanligen kan jag inte sova i sängen med någon.
Jag behöver vara för mig själv.
Okej?
- Nu? - Nu, ja.
Du vill att jag ska gå?
Jag bor här, så jag antar att du måste göra det.
- Nu? - Ja, snälla.
Sa jag något fel?
Låt mig ge dig mitt... kort,
ifall du vill, du vet... ringa mig eller något.
Har du ett kort?
Jag hade en cateringfirma som inte gick så bra.
Inte särskilt många kunder. Massor av kort.
Du kan ringa mig.
Mitt nummer är där, och min adress.
Och jag antar att du vet var jag jobbar, så...
Omvänd er, syndare! Dagen för Herren är över er.
Vet du att detta är Herrens dag?
Profetian har talat.
Ber du? Är du medveten om dina synder?
Kom tillbaka och bli medveten, detta är profetians dag!
Hallå.
Inga blommor?
Hon älskade blommor, Michael.
Ian gifte sig...
i en kyrka med hela klabbet.
Usch!
Uppenbarligen är hon gravid, hans brud.
Och den här Michael då?
Vad är det med honom?
Han verkar trevlig.
Jag vet inte.
Jag brukar vanligen välja skitstövlar.
Nåväl, alla kan inte vara skitstövlar. Det kan de bara inte.
- Jag försöker att ta hand om mig själv. - Visst.
Du gör det mycket, eller hur?
Fan ta dig, sjöman!
Kan jag få godis?
Låt mig se.
Hmm...
- Vad säger du? - En till dig och en till mig.
Inte Soap.
Big Soap. Big Soap.
Tydligen har Big Tobacco och Big Fizzy Cola bildat denna kartellen
för att börja sälja - vänta på det - fruktsmaksatt syre.
För att kunna skapa en lämplig marknad för det så har de engagerat Big Soap.
Big Soap har översvämmat miljön med tillräckligt mycket organofosfater...
för att tillfälligt avaktivera ditt centrala nervsystem.
Det är därför jag har slutat tvätta...
ifall du undrar vad det är för lukt.
Du snackar så mycket skit.
Miljögrupper är säkra på att detta är början på en ekologisk apokalyps
orsakad av föroreningar och genetiskt modifierade växter och hormoner.
Underrättelsetjänsten påstår att det är ett angrepp på den fria världen.
Alla indikatorer pekar på fundamentalister.
Fundamentalisterna pratar om Guds straff på alla icke troende...
och lovar att allt det rena folket av den rätta tron
kommer att återfå sitt luktsinne i de slutgiltiga dagarna.
Andra talar om det degenererade kapitalistiska systemet
som har släppt ut ett militärt virus för att stimulera ekonomin.
Och det finns andra teorier.
Vakna. Det finns så mycket hat i världen!
Det finns så mycket hat!
- Lugn. - Så mycket hat i världen!
- De jävlarna konspirerar mot oss. - Stephen, lugna dig.
De vill spränga oss. De vill förgöra oss.
Så jävla mycket...
- Så mycket hat. - Ssh, ssh.
Så ja.
Så många vassa kanter. Så många vassa kanter.
- Det är okej. - Vassa saker.
Jag har nyss gett honom så mycket lugnande som jag vågar.
- Så många vassa kanter. - Det ger effekt om någon sekund.
Så många vassa kanter.
- Normalt så mjuka. Vi är så mjuka. - Det är okej.
Hej, är du okej?
Jag kan inte dö ensam.
Jag är här med dig. Jag är Barbara.
Jag jobbar inom forskningen.
- Jag har sett dig i matsalen. - Det är så det kommer att sluta.
Utan någon som älskar mig.
Kom igen nu, lugna ner dig.
Vad heter du?
Åh, nej.
Se, saken är den, din kropp, okej?
Den förråder... den förråder sig själv.
- Sluta, Michael. - Nej, nej, lyssna.
Din kropp, det tar bort färgen på din hud.
Och... och förråder din... din själ.
Michael, sluta.
Kan jag få lite vatten hit?
Det är okej, det är okej.
Piss och blod och jävla var kommer ur era öron!
- Det finns inget var. - Jag har sett det. Jag har sett det!
I slutet är du alldeles ensam.
Säg inte så.
Du dör helt ensam och det blir helt mörkt.
Det är inte sant! Säg inte så! Du är inte ensam!
Hela din kropp, den förvandlas... den förvandlas till jävla soppa.
Först terrorn.
Lämna mig inte. Lämna mig inte, Michael.
Lämna mig inte.
Och sedan ett ögonblick av hunger.
Herregud. Vad hände?
Åh, min Gud, vad hände? Vad händer?
Detta är hur smaksinnet försvinner från vår värld.
De har inte ens tid att ge sjukdomen ett namn.
Tror du att vi förlorar våra andra sinnen också?
Lukt och smak hänger ihop.
De är två kemiska sinnen.
Så de andra kanske förbli okej, då?
Kanske.
Bara att vänta och se.
Det stämmer, sjöman.
Och vad händer om du har fel?
Då är vi körda.
Hej.
Den är fortfarande kvar där ute.
Vad då?
Världen.
Vad kan du se?
Människor.
Vad gör de?
De är på väg till jobbet.
Vad ska vi göra?
Vi måste också arbeta.
Kysser vi varandra först...
Kanske.
...säger att vi vill träffas igen?
Förmodligen.
Kanske till och med ikväll.
Kanske.
Och vi ser fram emot det?
Ja!
Jag kanske inte ens har ett jobb längre.
Glöm det, Michael, vi har stängt. Vi har stängt.
Vi öppnar igen.
Människor kan inte känna lukt, de kan inte känna smak.
De kommer att köpa mjöl och fett.
Det är allt du behöver för att överleva.
Ta en klunk av det här. Gör det. Gör det.
Drick det.
Nu, det där är förbannat dyrbar konjak.
Förbannat, förbannat dyr.
Men du skulle lika gärna kunna dricka desinfektionsvätska eller sniffa lim.
Det spelar ingen roll.
Mjöl och fett.
- Och ändå spelar det roll. - Det är ingen skillnad.
Nej, jag tror att du har fel.
Livet går vidare.
De kommer tillbaka.
Folk kommer att fråga varandra om de vill gå ut på middag igen.
De kommer skåla med varandra medan vi tar hand om deras behov.
- Ja, och servera dem mjöl och fett. - Nej, allt annat än mjöl och fett.
Vi kommer att klara oss.
Sakta återgår saker till det normala och livet går vidare.
Folk gör vad de tidigare gjorde så gott de kan.
Inom några veckor, smaken blir ett minne blott.
Och andra upplevelser tar dess plats.
I restauranger, handlar det bara om att erbjuda en annan person middag,
låta dig själv bli uppassad,
lyssna på droppandet av vinet och klinket av glas.
"Inte bara har mat fått speciell uppmärksamhet,
utan också temperaturen på maten och dess konsistens.
Och vi försökte allt,
från det iskalla till det brännheta.
Det var torrt, det var fuktigt, det var frasigt,
det var poröst, det var krispigt, och det var allt på högsta nivå,
upp till och inklusive desserten...
en lätt pudding med karamelliserade kokarder och en skarp orange sorbet,
och en mörkblå... mörkblå coulis på björnbär och svart vinbär. "
Tugga på den.
Toppen.
Livet går vidare.
Min pappa lät mig raka honom en gång.
Jag var åtta.
Jag lyckades att göra det utan en enda skråma.
Jag var mycket stolt.
Och sedan...
gick han till handfatet och han rakade sig igen
som om jag inte hade varit där.
Jag var förkrossad.
Din tur.
Här, prova. Det är mjukt.
- Mmm. - Ja?
Mmm! Mmm.
- Vill du gå ut och dansa? - Visst.
- Och bli full? - Visst.
- Och röka cigaretter? - Alltid.
- Det finns fortfarande nöjen i världen. - Låt oss ha dem. Alla av dem.
Här.
Åh!
Jag fick tvåI i ögat!
Låt oss spela ett spel, sjöman.
Vad för spel?
Det heter, "Gör mig speciell".
Vad är reglerna?
Endast en.
Säg mig något.
Något...?
Något som andra människor inte vet om dig.
- Något hemligt. - Som vad?
Min syster har två barn och ibland hatar jag dem.
Jag kan inte få barn.
Mina äggstockar är förstörda.
Mina ägg är inte bra.
För att inte ha ätit.
Jag låtsas att jag inte bryr mig om dem, att jag har ett intressant jobb.
Hur som helst...
...jag kan inte skaffa dem.
Din tur.
Jag hade en flickvän.
Du fattar inte detta spel, eller hur?
Nej, vi hade... planerat ett bröllop.
Och hon blev sjuk.
Hon blev riktigt sjuk.
Du kunde lukta att det var något fel inne i henne, som något fuktigt,
något från en källare.
Jag stannade inte hos henne.
Jag tog inte hand om henne, jag sprang iväg.
Jag tvingar mig att gå och besöka hennes grav.
Först var det en gång i veckan och sedan kanske en gång i månaden
och nu mindre.
Jag går dit för att känna skuld, du vet?
Jag trodde jag skulle känna skuld för resten av mitt liv men...
...det börjar faktiskt att blekna.
- Du är en skitstövel? - Det är jag.
Det funkar.
Du gör mig din.
- Jag är en skitstövel. - Det är jag också.
Ett par skitstövlar.
Herr och fru Skitstövel.
Så detta är situationen här i Bangkok, Thailand.
Vi kallar det Svår hörselnedsättning syndrom,
och vi vet fortfarande inte mycket om det.
Ilska, vrede, hat.
Och sedan blir de döva.
Och hur sprids det?
Kan inte höra dig särskilt bra, men... vet inte vad jag ska göra. Säg vad.
...står där och tittar på mig!
Varför tittar ni bara på mig?
Ni hjälper oss nu!
...hjälpa oss nu!
...skicka hjälp snabbt!
Skicka hjälp nu!
Jag tror att det är okej att gripas av panik nu.
Och det är i grunden vad världen gör.
Grav hörselnedsättning Syndrom.
Sprider sig från Thailand,
genom Indien till Kina,
Ryssland och utanför.
Raseri.
Ilska.
Hat.
Och sedan förlusten av ytterligare ett sinne.
Allt de opåverkade kan göra är att vänta.
Ta-da.
- Kan du fortfarande skaffa film till den? - Ja, jag fick några från min farbror.
Han var en samlare.
Vad samlade han?
Polaroidkameror.
Här.
Inkubationstiden sjunker hela tiden. Den är nere från 24 timmar till ca 11.
Det är mycket aggressivt.
Ja?
Ja, vi håller oss till 2006 års planen.
- Stephen. - Okej?
Den är fortfarande giltig.
Isolera de första, var redo för massvis flera.
De säger att ett barn föddes i Berlin med alla sina sinnen.
Den kan finnas en chans till antikroppar.
- Vad är det som händer? - Någon har smittats på tredje våningen.
- De har förseglat den. - Vem äger denna restaurang?
- Jag. - Du ska stänga.
- Lägg för fan av. - Överallt stänger man ner.
Kommunen vill anställa dig och din personal för att laga mat åt de i karantän.
Tusentals hålls i sina hem, sport arenor.
De behöver mat tre gånger om dagen.
- Här är din meny och budget. - Kommunal mat?
Andra restauranger kommer att göra det. Om du inte vill ha jobbet, säg bara nej.
- Det är allt jag behöver höra, ett nej. - Ja, okej. Vi kommer att göra det.
Ja, mycket rörande. Du får oss alla i tårar på en minut.
- Fan ta dig. - Vi försöker bara göra vårt jobb.
- Vi försöker få saker och ting att fungera. - Buljong och fusilli?
- Se till att pastan är al dente. - Fett och mjöl.
Fett och jävla mjöl.
Du är hemlös.
Skit.
Håll er borta från den som visar symtom på aggression.
Du kan välja mellan ett gym fullt av de som inte är smittade
ut bakom busstationen, eller så kan du komma hem med mig.
Tufft.
Vad?
Håll er borta från människor som visar symtom på aggression.
Åh, Jesus.
Så helt plötsligt, lever vi tillsammans.
Ja.
Herr och fru Skitstövel.
Hmm.
Vi kunde spela "Gör mig speciell" spelet.
Vi kunde spela älskare.
Och vi kunde knulla.
Men du är precis som alla de andra.
Tro inte att du spelar någon roll, för det gör du inte.
Du är ingenting.
Du är bara ett tidsfördriv.
Det är inte svårt att förstå.
Det är bara knull.
Och äta. Och fett och mjöl.
Du går ut där, du lägger dig ner på rygg och sära på benen.
Eller tar dina djupa konversationer och dina känslor och dra åt helvete.
Du är bara ett par öron och en mun,
ett rövhåI och en fitta.
Det kanske förvånar dig att veta detta men alla andra har det också.
Ett par öron och ett rövhåI.
Fett och jävla mjöl.
Inget speciellt med den här,
förutom att hon är infertil.
Fett och mjöl. Fett och mjöl!
Fett och jävla mjöl!
Fett och mjöl!
Fett, fett, jävla mjöl!
Aargh! Åh, Gud!
Släpp in mig! Släpp in mig!
Ta mig med dig. Hallå!
Hallå!
Kom igen, släpp in mig!
Hallå?
Kan du höra mig?
Ursäkta?
Sett någon annan?
Jag hoppas att du kan höra det här.
Vad jag än sa till dig, så menade jag det inte.
Det var inte jag.
Det var sjukdomen.
Det var inte du.
Det var inte jag.
Det var ingen.
Ingenting.
Ingen är här. Ingen.
Nej.
Sjukdom. Vilken sjukdom?
Var är det?
Var gömmer du dig, din jävla fitta?
Var är du?
Jag vill att du kommer tillbaka till mig.
Ta det... Ingenting!
Jag behöver dig för att tro mig.
Det är jag.
Varför? Varför?
- Varför? - Jag ber dig att komma tillbaka.
Varför, varför, varför, varför, varför?
Varför, varför?
- Jag älskar dig. - Ni är alla jävla lögnare!
Det finns två rörelser nu.
Det är människorna som springer genom gatorna, tar allt de kan.
Människor som inte tror på något annat än världens ände.
Sedan finns den andra rörelsen...
lantbrukare som går ut för att mjölka sina kor...
soldater som anmäler sig för tjänstgöring.
De som tror att livet kommer att gå vidare på något sätt...
eller bara inte vet vad de annars skulle göra.
Människor förbereder sig för det värsta...
men hoppas på det bästa.
De koncentrerar sig på de saker som är viktiga för dem.
Allting bortom fett och mjöl.
En gång trodde vi att istiden var något som smög sig på...
glaciärer som långsamt spred sig...
temperaturen som gradvis föll.
Men nyligen har ett antal intakta mammutar upptäckts...
med magarna fulla av osmält gräs.
Kylan måste ha drabbat dem likt ett slag av en klubba.
Det är hur mörkret sänker sig över världen.
Men först de lysande ögonblicken.
Ett gemensamt blinkande av hjärnans tinninglob.
En djup förståelse av vad det innebär att leva.
Men mest av allt, en gemensam längtan att nå ut till varandra.
Att erbjuda värme...
förståelse...
acceptans...
förlåtelse...
kärlek.
Det är mörkt nu...
men de känner varandras andetag...
och de vet allt de behöver veta.
De kysser...
och de känner varandras tårar på sina kinder.
Och om det hade funnits någon kvar som kunde se dem,
då skulle de sett ut som normala älskande som smeker varandras ansikten...
kroppar nära varandra...
slutna ögon...
omedvetna om världen runt omkring dem.
Eftersom det är så livet går vidare.
Som så.